CASA DE VIS
Will!
Pachetul complet de redevențe și un contract pentru o carte.
Plus confidențialitate totală.
Totală.
Gata, băieți! Luați-i lucrurile.
- Vreți o plăcintă? - Eliberați tot.
O să-mi fie dor de tine, Will.
- Luați ceva la pachet, dle A? - Nu, mulțumesc, Tommy.
- Redecorați biroul? - Nu, mi-am dat demisia.
De ce?
Vrea să petreacă mai mult timp cu familia.
Nu știam că aveți o familie.
- Mai mereu v-am văzut pe-aici. - Uite că am.
Pentru cel mai bun editor care a scăpat de pe holurile GPH!
Pentru Will!
- O să vă simțim lipsa, dle Atenton. - Mulțumesc!
Așadar, în sfârșit, ai reușit să ieși pe ușă.
Da.
Ai idei geniale în minte. Să nu le ții doar pentru tine.
Crezi?
Doar nu vrei să fii legat de birou și de vechiul tău editor, nu?
Sigur că nu.
Poftim. E cea mai bună firmă din Fairfield.
N-o să reușești de unul singur.
O să-mi fie dor de tine.
Succes!
Salutare!
Atenton! Will! Ce mai faci? Sunt Heather.
Sunt Heather Keeler. Eu ți-am găsit casa.
- Da, scuze! - Pe Apple Branch.
- Ce mai faci? - Bine.
- Vrei să te duc cu mașina? - Nu, o să iau un taxi.
Taxi, pe vremea asta? Hai că te duc eu.
Nu, Heather, casa mea e cea de pe stânga.
Dar știai asta, nu?
Am ajuns! Să te bucuri de noua ta casă!
- Mulțumesc. Noapte bună! - Noapte bună!
Eu sunt. Voiam să știu dacă prinzi trenul de 19:15,
pentru că nu știu dacă să culc fetele sau nu.
Poți să mă suni dacă...
Doamne!
Will!
M-ai speriat!
Ești nebun!
De ce n-ai răspuns la telefon?
Ce s-a întâmplat?
Ai făcut-o, nu?
- Ba nu! Nu cred c-ai făcut-o! - Ba da!
Ai făcut-o! Sunt mândră de tine!
O să fim atât de fericiți! Și fetele o să fie mai fericite.
- Unde sunt? - Dorm.
- Doamnă Atenton... - Domnule Atenton...
- Ce-i asta? - Sunt desenele copiilor.
- Ești sigură că s-au culcat? - Da, sunt foarte obosite.
- Le-am trimis la culcare. - Zici că au muncit toată ziua?
Să-mi las eu haina aici.
Văd că avem o pernă nouă.
- S-o strâng? - Eu zic că da.
- Dumnezeule! - Tati e acasă!
Ce-ați făcut voi azi?
- Am desenat! - Serios?
Scumpo, nu-i arăți lui tati surpriza?
- Ba da! - Surpriza!
Ești gata, Dee Dee? Unu, doi, trei, și!
- Îți place? - Da.
- Pe bune? - Da.
- Ești sincer? - Da, ești angajată!
- Nu-ți permiți să mă ai. - Cred că o să pot.
- Ce miroase așa ciudat pe-aici? - Tu!
Știu eu ce miroase așa. Copiii mirositori.
Copiii mirositori trebuie să facă băiță!
Nu-mi spui și mie despre ce e romanul?
Dacă ți-aș spune, ar dispărea farmecul, nu?
Dar pot să văd personajele, Libby.
Le văd la fel de clar cum te văd pe tine acum.
Mulțumesc pentru flori.
Nu ți le-am adus eu.
- Le-am găsit în fața ușii azi-dimineață. - Poate sunt de la un admirator secret.
- Poate de la o admiratoare de-a ta. - Nu.
Un domn ți-a lăsat flori în fața ușii.
Mi-a fost dor de tine.
Mă simt în siguranță când ești și tu aici.
N-o să mai plec nicăieri.
La ce te gândești?
La amintiri vechi...
Mai ții minte asta?
Sigur că da.
Mai ții minte și asta?
ALARME SAFE SECURE RĂSPUNS ARMAT
- Te simți bine? - Da.
Ne vedem în curând.
- O aduci înapoi până la ora 21:00? - Pentru Dumnezeu, știu ce-am de făcut!
Nu putem să ne întâlnim și noi fără să...
Fără să învârți tu cuțitul în rană? Nu, se pare că nu putem!
Pa!
Pa, scumpo!
- Nu știu mai mult. - E foarte bine!
E bine!
Will, vino încoace! Hai să vezi ceva.
Ia uite!
- N-o să vopsesc partea asta. - Nu. Aparține casei.
Fugeau și ele pe scările alea. Mă întreb unde o fi acum...
Probabil își înnebunesc părinții.
Declarațiile dvs de venit, dle.
Nu sunt tocmai ce ne așteptam.
Mai aveți vești despre recursul pentru procesul de custodie?
Îmi pare rău, domnule.
Intră!
Bună, Shakespeare! Ți-am adus niște ceai.
Dee Dee, lasă-l pe tati să scrie!
Dee Dee, hai, ieși de-acolo! Tati are de lucru.
- Haide! - Vreau la tati!
Lucrează acum, ți-am mai spus.
Will!
Vreau la mine acasă.
Asta e casa ta. Aici locuim noi. Haide, scumpo!
Vino la mine! Dă-mi mânuțele. De ce ești așa speriată?
Ce se întâmplă?
Spune-mi, ce s-a întâmplat?
Mamă, a văzut un bărbat la fereastră.
Eu nu l-am găsit.
Unde?
Arată-mi.
- Era acolo. - Cum arăta?
- A spus că avea capul mare. - Și se vedea neclar.
Neclar? Scumpo, vorbești cumva despre un prieten imaginar?
Stați puțin! Știu ce-ai văzut.
Uite! Ai văzut crengile din copac. Seamănă cu silueta unui om. Vezi?
Nu! Era acolo!
Stai așa. Uitați-vă!
Uitați-vă la fereastră! Acum...
Vezi? Era reflexia ta.
Când a aprins Trish lumina, nu era un bărbat, ci tu, micuțo!
- Cina a făcut în pantaloni? Tu? - Ba tu!
Haide!
Te simți bine?
Haide! Te îngrijorează ceva. Spune-mi ce s-a întâmplat.
Ești așa frumoasă!
- Să rămâi așa pentru totdeauna! - Îmi pare rău, dar nu se poate.
Nu pentru totdeauna.
La naiba!
Tati, nu ne omori din nou?
- Ce faceți aici?! - Haideți! Fugiți!
Sus!
Ce căutați acolo?
- Nu știam că stă cineva în casă! - Eu locuiesc aici!
- M-ai speriat de moarte! - Ce căutai acolo?!
- Am fost acolo din cauza crimelor. - Care crime?!
Locuiești aici și nu știi nimic despre crime,
despre furtuna de zăpadă din aprilie?
Toată familia a fost ucisă!
- Voi ați fost la ferestrele mele? - S-a întors!
- Cine s-a întors?
S-a întors!
- Cine era? - Nimic, Libby!
Erau niște copii care se prosteau. Întoarce-te în pat. Vin și eu imediat.
Bine.
Poliția nu închide cazurile de crimă nerezolvate,
așa că, oficial, cazul încă e deschis.
Eu lucrez în Poliție de numai câțiva ani,
așa că nu știu prea multe despre cazurile mai vechi.
Trebuie să-mi puteți spune ceva. Pentru Dumnezeu, cine a făcut-o?
Suspectul principal a fost tatăl.
Peter Ward. O luase razna.
Parcă fusese ucisă toată familia.
Familia a fost împușcată, dar tatăl a supraviețuit.
- Deci el încă trăiește? - N-am de unde să știu.
- Unde e? - Nu știu!
Trebuie să văd dosarul.
Nu pot să fac asta. Nu te privește!
- Dacă nu vreți voi, o fac eu. - Publicul n-are acces la dosare.
Nu prea fac parte din public, nu? Am cumpărat scena crimei.
New Astrid e un oraș sigur acum, așa că fii liniștit, da?
O zi bună!
Ai grijă de tine!
Libby!
- Libby! - Sunt aici!
Ce s-a întâmplat?
A auzit-o pe fata de peste drum vorbind la telefonul mobil.
Ce-a spus?
Că toți care locuiesc în casa asta sunt uciși.
- Doamne Dumnezeule! - De ce-ar spune așa ceva?
Le-am spus că-l așteptăm pe tati să vină acasă.
Bine.
Bună!
Ai vorbit la telefon pe lângă casa noastră adineauri?
Mamă!
Pot să...
Bună! Sunt Will Atenton de peste stradă. Pot să...
Bună!
Tocmai am aflat ce s-a întâmplat în casa noastră.
N-am vrut s-o sperii pe fata ta,
dar cred că a vorbit cu cineva la telefon pe lângă casă.
Au auzit-o fetele mele și n-au decât 5 și 7 ani.
Știu că n-a făcut-o intenționat.
- O să discut cu ea. - Mulțumesc! Nu vreau mai mult.
S-au împlinit cinci ani acum câteva zile.
- Fata mea are coșmaruri din nou. - Îmi pare rău. E groaznic.
Tu ai lăsat flori în fața ușii?
- Mamă! - Nu.
- Ce s-a întâmplat? - Vii puțin?
- Bine. Mulțumesc. - Casa e goală de mult timp.
Da, doar că subsolul nostru a fost "infestat" cu niște copii.
Nu știi, cumva locuiesc în zonă? Aș vrea să discut cu părinții lor.
Să nu mai vină acolo...
Bine.
Scuze pentru deranj! O zi bună!
Ce faci?
- Ce se întâmplă? - Acopeream scrisul. Nu puteam să dorm.
- Ce-i asta? - Copiii ăia...
Cei pe care i-am alungat... Ei au lăsat astea în urmă.
Peter Ward...
...casa măcelului.
Cine-i Peter Ward?
De ce nu mi-ai spus direct?
Pentru că nu voiam să-ți faci griji.
Știam eu că nu trebuia să ne mutăm din oraș.
- Libby, nu spune asta. - Știam că n-o să țină.
- Ce anume? - Asta!
- Ceva e în neregulă cu casa asta. - Ba nu.
O să facem tot ce e necesar. Chemăm un preot.
Să chemăm un preot? Ce-ți veni?
Sau un vraci, nu știu. O să purificăm casa.
E casa noastră, da?
Există fericire aici.
Casa e plină de fericire. Ești și tu în ea, așa că...
Ce-i chestia aia de-acolo?
Acolo...
Treci înapoi!
Will!
- Will! - N-am pățit nimic!
- Will! - Întoarce-te în casă! Haide!
Fetelor?
Fetelor!
Trish!
Dee Dee!
Fetelor!
Trish!
Fetelor!
Will! Nu le găsesc pe fete.
Nu sunt nici în pat, nici în curte. Nu știu unde sunt.
Fetelor! Nu-i amuzant deloc! Ieșiți acum! Copii!
- Ai căutat sub pat? - Nu!
- Fetelor! Ieșiți! Unde sunteți?! - Copii!
- Libby! - Ce-i?
Nu vrei niște ceai, prințesă Katherine?
- Chiar te rog, prințesă Beatrice. - Bine.
- Ce faceți aici, fetelor? - Vă deranjăm?
Bună mami, tati!
Bună, mami! Am găsit o cameră pentru fete.
Am înțeles.
Dumnezeule! Ce de jucării!
Și beți ceai? Să știți că v-am căutat peste tot.
- V-am căutat peste tot! - De când sunteți aici?
- Cum ați intrat aici? - De două ore suntem aici.
De două ore sunteți aici? Și cum ați găsit locul ăsta?
- E nemaipomenit! - Am căzut prin perete.
I-auzi!
- Nu te-ai lovit, nu? - Nu.
- Ce de jucării! - Le-am găsit într-o cutie.
Ia te uită!
Cartea asta e a lui Katherine Ward.
Iar asta e a lui Beatrice. Vezi?
Ia să văd, scumpo.
E scris cu cerneală.
Credeți că aici se jucau? Că aici era camera lor secretă?
Erau fericite aici.
- Serios? De unde știi? - Pur și simplu știe.
Bine. Vreau și eu un ceai.
- Levănțică! - De levănțică să fie. Să mă calmez.
- Nu pot să cred chestiile astea. - Știu.
Crima multiplă șochează comunitatea.
- E casa noastră, Will! - Da...
Cum de nu ne-au spus nimic vecinii? Nu înțeleg. N-au scos un cuvânt.
Sunt speriați că au un criminal printre ei.
Pe ei îi interesează să nu le scadă prețul caselor.
Doamne Dumnezeule!
I-a împușcat pe copii în spate.
Suspectul a fost eliberat la Spitalul Greenhaven pentru terapie.
- Will! - Deschid acum!
Bună!
Ți-am adus niște tocăniță.
M-am gândit că ți-ar plăcea o mâncare gata de încălzit.
La cât ai de lucru pe-aici, m-am gândit că ești ocupat.
Mulțumesc mult! Ești generoasă.
M-am simțit prost după ultima noastră întâlnire.
Nu trebuia. Te rog, intră!
Parcă aș avea o turmă de elefanți în casă.
Nu mai faceți atâta gălăgie!
Cine-i la ușă?
- Scuze. Nu știu cum te numești. - Ann Patterson.
E Ann Patterson de peste stradă. Vino s-o saluți!
Vin imediat!
- Trebuie să plec. - Bine. Mai treci pe la noi?
Ann! Îi cunoșteai pe cei care au locuit aici?
De ce n-ai coborât s-o saluți?
- Ce s-a întâmplat? - Aici a fost împușcată mama.
Bine...
Copiii au fost împușcați aici.
Peter Ward... Fii atent aici.
E o scrisoare trimisă la redacție acum câteva săptămâni.
"E imposibil de înțeles cum a putut fi plasat un criminal psihopat"
"într-un program de tratament rezidențial, cu ignorarea completă a comunității."
"Casa lui se află la nici 800 m de școala copiilor mei."
Peter Ward a fost eliberat într-o casă de tratament.
Mult succes, omule!
Nu trebuie să fii nepoliticos cu ei, nenorocitule!
- Eunice, n-a venit poșta? - Doamne, Grady!
Sunt aici de trei zile și aceeași întrebare o pui întruna.
A venit, dar tu n-ai primit nimic.
Ai adus actele de externare?
- Nu, eu nu sunt pacient... - Client.
Așa. Trebuie să discutăm despre unul dintre clienții dvs.
- Eunice, n-a venit poșta? - Cară-te! Pleacă de-aici!
Trebuie să vorbești cu dna O'Brian. Ia loc acolo.
308 - PETER WARD
- Am spus că poți lua loc. - Da. Mulțumesc.
Ce faci cu lucrurile mele?
Asta îmi aparține! De unde o ai?
- Calmează-te! De ce ești așa furios? - Asta era în camera copiilor mei.
- De unde o ai?! - Nu pricep la ce te referi!
Îți explic eu!
Peter Ward, nu te apropia de familie mea, altfel, te omor!
Peter Ward? Nu e niciun Peter Ward aici.
Eu sunt Martin.
Uite!
Peter Ward e în libertate.
SUMARUL EXTERNĂRII PACIENT: MARTIN TISCHENCKO
Îmi cer scuze.
Will?
Ce s-a întâmplat?
- Nu prea multe. - Nu prea multe?
Bună, fetelor!
De ce-mi ascunzi anumite lucruri?
Nu-ți ascund nimic.
A intrat Ward în casa asta sau nu?
Nu, n-a intrat, dar e în regulă.
Nu e deloc în regulă. Știi de ce?
Pentru că a fost la fereastră, iar fetele tocmai l-au văzut.
- Au vedenii. - L-am văzut și eu!
- Atunci, o să chemăm poliția! - Am făcut-o deja.
Ce-i asta?
- E o mașină. - E în regulă, copii.
- Tati e acasă. - Nu agita spiritele, te rog.
Rămâi în casă.
Ce faci?!
Ce naiba faci?!
Fetelor, duceți-vă sus, acum, și încuiați ușa!
Știu cine ești, Ward!
- Will! - Libby, intră în casă!
Arestați-l pe nenorocitul ăsta! Opriți!
Ați greșit persoana.
Tipul conduce un Buick maroniu. E îmbrăcat cu un hanorac cu glugă.
- A plecat adineauri. - Bine, calmează-te.
O să mă calmez, dar tipul a venit și m-a amenințat pe mine și pe soția mea.
- Situația e sub control, da? - Nu pare! Știi ce?
E o fotografie! Uite!
A luat-o din casa mea! Nu mai e la Greenhaven, s-a întors aici!
- Vecinii nu trebuie să afle. - Cum adică?!
- Domnule! - Ai trecut pe lângă el!
L-ai văzut? Era într-un Buick maro!
- Avea un hanorac cu glugă! - Calmați-vă!
Ce vă tot notați acolo? Duceți-vă după el!
Vorbiți mai încet, dle!
Știți ce? O să-mi iau o armă și o să-l împușc chiar eu!
- Mai bine vă culcați, dle. - Doamne Dumnezeule!
Sunteți inutili!
- Ne-a intrat în casă? - Ne-a luat asta.
De ce nu ne ajută cu nimic?
Vă mulțumesc că ați acceptat. N-am înțeles reacția poliției.
Vreau să fiu sigur că discutăm despre același om.
- Te rog, ia loc. - Peter Ward?
Eu nu vreau decât să-mi protejez familia.
- Ce-i asta? - O plagă prin împușcare.
Nu înțeleg. Dacă el era suspectul...
- Cine l-a împușcat? - Soția lui. Cumva, i-a luat arma.
S-a luptat cu el înainte să moară.
Ce strigă?
Vrea să fie eliberat, să-l găsească pe cel care i-a ucis familia.
- L-ați filmat întruna? - Am fost nevoiți.
Ca să ne protejăm.
Nu putea fi judecat.
L-am ținut la noi cât am putut, fără dovezi concludente.
Stai! Scuze... Dă înapoi puțin. Acolo, oprește!
E Ann Patterson. Locuiește vizavi. Știam eu că știe ceva!
Hai să continuăm. O să înțelegi.
La un moment dat, a refuzat să accepte că e Peter Ward.
În mintea lui, dacă nu mai era Peter Ward,
nu avea cum să-și fi ucis familia.
Ce face acum?
A refuzat să-i mai apară numele pe ecusoanele din spital.
Le-a ros pe toate și a inventat un nume nou.
- Pot să mă uit? - Da.
Bun.
Acum, vreau să-ți arăt ceva ce ți-am arătat mai devreme.
Sunt imagini de acum cinci ani.
Acela nu e Peter Ward. Sunt eu...
Ai locuit în instituția asta timp de cinci ani, Peter.
Nu...
E ridicol. Eu nu sunt Peter Ward, ci Will Atenton.
Ăsta e numele inventat de tine.
W1-1L devine Will. Numerele 8-10-10 devin Atenton.
Will Atenton.
Nu cred nimic din toate astea.
Ești un pericol pentru tine însuți și pentru cei din jurul tău.
Sunt sigur că cicatricea e încă acolo.
Asta ar...
Asta ar însemna că...
Nu.
Mi-am lăsat soția și copiii acasă azi-dimineață.
Ți-ai ucis familia acum cinci ani.
Minți!
Intrați!
Treci încoace!
Frumos!
Bună!
Unde ești?
Nimic, nu s-a întâmplat nimic. Sunt bine.
Te iubesc, Libby.
Rămâi la telefon puțin, te rog.
- Vrei să discuți cu soția mea? - Nu.
Nu contează. Nu.
Lămurim lucrurile când ajung acasă.
Will!
Domnule A!
Tu ești?
Cum merge treaba cu romanul? Apar și eu în el?
Știam eu că o să se întoarcă! Numele pare se întorc mereu.
NU POȚI VOPSI RĂUL!
MĂNÂNCĂ RUGINA RĂULUI!
INTRAREA ÎN IAD
UCIGAȘ DE COPII
Mulțumesc pentru flori!
Spune-ne o poveste, tati!
Odată ca niciodată...
...erau două fetițe.
Locuiau într-o casă...
Într-o pădure.
- ...într-o pădure. - Lângă un râu.
Și aveau o curte frumoasă cu flori frumoase în ea.
Dee Dee, mai ții minte cum se numeau florile?
Floarea soarelui!
Calendule...
...și lalele.
La-lele!
Încetați!
Will, te simți bine?
Will?
Te simți bine? Ce s-a întâmplat?
Scumpule, arzi!
Ai febră. Nu ești deloc bine.
- Tati, ce s-a întâmplat? - Tati e bolnav.
Duceți-vă la joacă și terminați de mâncat mai târziu.
Vreau să vorbesc cu tati puțin.
Stați acolo!
O să discut eu cu tati, da?
Ce ți s-a întâmplat la Greenhaven?
Mi-au spus că...
Mi-au spus că nu ești cu adevărat aici.
Bine, acum...
- Mă sperii. - Eu nu sunt Will Atenton.
Sunt Peter Ward.
Nu spune asta!
Ai febră. De-asta vorbești așa.
Da?
Vino încoace, scumpo! Tati nu se simte prea bine.
Spune-mi numele tău.
Mă refer la numele tău adevărat, nu la poreclă.
Beatrice. Porecla e prescurtarea numelui.
Bine, așa...
Numele tău adevărat care e? Începe cu K.
Katherine. Katie...
Obișnuiam să-i spun Tee Tee. Acum, toți îi spun Dee Dee.
Iar tu cine să fii?
Ești Elizabeth Ward!
Mergeți la culcare, fetelor!
Urc și eu imediat.
Să mergem!
E-n regulă. Totul o să fie bine.
Liniștește-te...
Febra e de vină. O să îți revii.
Will, vino imediat!
Dumnezeule... Au luat febră de la tine!
Vino la mine, scumpo... Te simți bine?
- Nu pot să respir... - Poftim?
Vino la mine...
Spune-mi, ce s-a întâmplat?
Mă doare gâtul... Nu pot să înghit...
E-n regulă, o să vă dau pastile. O să vă simțiți mai bine imediat.
Nu pot... să respir...
Am și pe umăr.
Aici te doare? Îi arăți lui mami unde doare?
Dumnezeule...
Sângerează... Are o mușcătură aici.
- Nu-i așa, scumpo? - Acolo a fost împușcată, Libby.
- Ba sunt pustule de la febră. - Acolo a fost împușcată, Libby!
Nu mai spune asta!
E rana de la glonț. Uită-te pe spatele ei.
Dumnezeule...
Doamne!
Dee Dee...
Haide, scumpo... Dee Dee!
Doamne, ce rece e... Will, te rog, fă ceva!
Nu se mai mișcă. Ajută-mă, te rog!
Ce se petrece?
Deedee!
Dee Dee...
Doamne, Will, e rece! Trish? Haide!
Dee Dee, revino-ți! Deedee?
Will, de ce stai nepăsător?!
Trezește-te!
De ce nu-ți ajuți copiii? Will!
- Hai, trezește-te! - Libby, sunt moarte.
Și tu ești moartă.
Te rog...
Bună seara, domnule. Vă rog să aruncați o privire aici.
Vă mulțumesc.
Asta e casa mea.
Dar nu e... adecvată pentru locuire, dle Ward.
Gata, să mergem! Casa se închide.
Libby...
Ai grijă, amice.
Libby!
Tu ai făcut asta?
Nu-ți amintești de mine...
Ba îmi amintesc de tine.
Ai fost aici... Te-am văzut și la Green Haven.
Tu chiar le vezi?
Sunt acolo. Uită-te!
Sunt îngropate în Cimitirul New Ashford.
- Ce faci? - Încerc să intru în casa mea.
Nu te pot lăsa să intri.
Casa asta e condamnată la pieire. Nu se poate locui în ea.
M-ai urmărit cumva?
Poți să fii sigur de asta. Ești un criminal.
Pleacă de-aici.
Hai, ia-ți tălpășița!
Unde erai în acea noapte?
Eram singură aici, în casă.
Trebuia să ies, dar... ningea.
Chloe era cu tatăl ei. Slavă Domnului!
De ce m-ai vizitat la Green Haven?
Fiindcă eram vecina ta de peste drum. Libby era prietena mea cea mai bună.
De ce nu mi-ai spus cine sunt?
Am vrut, dar... mi-ai spus că te cheamă Will Atenton.
Ce era să spun?
- Eu le-am ucis? - Nu...
- De unde știi? - Pur și simplu, știu.
Mamă?
- Bună, iubito. - Bună!
Bună.
V-ar prinde bine o baie.
- Da... - Mă duc să-i pregătesc baia.
Așadar...
- Mama spune că le vedeți. - Așa e.
Sunt mai mari?
Nu, sunt la fel.
Puteți să le spuneți că îmi lipsesc enorm?
O să le spun.
- Tu ai lăsat floarea? - Da. Era aniversarea.
- O udați? - Da.
- Urcă-n mașină, scumpo. - Bine.
- La revedere. - La revedere!
Apa curge-n cadă. Ți-am lăsat niște prosoape.
- Să nu pleci nicăieri. - Mulțumesc.
- Te simți bine? - Da.
Să nu-i spui tatălui tău.
Will?
Da. Cobor imediat.
Mamă!
Fir-ar să fie!
Ce cauți aici?
Am auzit că Peter Ward a fost la noi în casă.
Ba nu-i adevărat. Și nu-i casa noastră, ci a mea.
- Ia-ți lucrurile, Chloe! - Abia vineri trebuie s-o iei.
E-n pericol. Tipul e un psihopat.
Ce tot spui acolo, Jack? Pleacă odată.
- Chloe... - E-n ordine, mamă. Plec.
- Scumpo, nu trebuie să pleci... - Nu-i nimic, e-n ordine.
Ce fată cuminte!
Ce nenorocit ești!
Chloe, unde pleci?
E supărată. La ce te așteptai?
Ann, n-ar trebui să fiu aici. Îmi pare rău.
- Nu-i vina ta. - Chloe!
Doar că el e... Mă duc după ea.
Am găsit asta printre rufe. Doctorul Greeley.
- Ea te-a tratat la Green Haven. - Mulțumesc.
Ar trebui să-i dai un telefon.
Chloe!
De ce m-ați externat?
Nu aveam altă alternativă. Nu existau probe împotriva ta.
A trebuit să te externez.
Cum evoluează cartea?
Nu scriu nicio carte. Trăiesc o iluzie. Rătăcesc prin casa, vorbind cu pereții.
Poate că mintea ta încearcă să se protejeze.
- De ce anume? - De moartea lor sau de adevăr.
Credeți că eu le-am omorât?
Sincer, n-am idee.
Nu-mi pasă ce încearcă mintea mea să facă.
Trebuie doar să aflu cine mi-a ucis familia, chiar dacă eu sunt făptașul.
Dacă te internezi acum sub grija mea, te pot trata.
- Nu te simți bine, Peter. - Da, ai dreptate.
Urăsc când pleci!
Privește!
- O să te prind! - Haide!
Fetele te așteptau.
- Vă iubesc. Somn ușor! - Noapte bună, tati!
- Spune-mi ce știi despre noaptea aia. - Nu vreau sa facem asta...
Ți-ai amintit unde ai fost împușcată.
Țin minte că am auzit pe cineva pe scări și am ieșit.
Nu pot să fac asta!
- Ai auzit pe cineva pe scări. - Și am ieșit, crezând că ești tu.
Apoi, am căzut...
Copiii... zăceau pe jos, nemișcați...
Știam că o să plece și aveau nevoie de mine să le îngrijesc,
așa că am plecat cu ele.
Apoi...
...am găsit floarea aceea când vopseam coridorul din față.
Ningea și mi-era teamă că nu mai ajungi acasă, dar ai venit.
- Ce-ți mai amintești? - Nu-mi mai amintesc nimic!
Nu-mi mai amintesc nimic...
- M-ai împușcat... - Ba nu...
Ba nu, l-am împușcat pe bărbatul care le-a omorât pe fete.
- M-ai împușcat! - Nu-i adevărat...
Ce ai acolo?
O cicatrice.
De ce?
Iartă-mă.
Peter! Ești înăuntru?
Peter!
Trebuie să pleci de aici! Ce s-a întâmplat?
O să-mi spui adevărul.
Am încercat să-ți spun la Green Haven.
- Ce să-mi spui? - Totul!
Libby și copiii nu mai sunt. Libby a murit.
Trebuie să le lași să se odihnească-n pace.
Ai greșit întorcându-te aici.
Nu poți rămâne-n casa asta, Peter. O să te înnebunească.
Cum a murit, Ann?
Spune-mi cum a murit.
Libby te-a iubit...
Și-ar dori să renunți la amintirea ei...
Trebuie s-o lași să plece acum, Peter.
Bună!
Unde ești? Te-am auzit intrând. Tu ești la intrare?
Sunt chiar în fața casei.
A sosit tati!
Cine ești tu?
Mami?
Te-am auzit la intrare. Ești un mincinos!
Ce s-a întâmplat?
- Libby? - Nu vă mișcați, fetelor...
- Mami? - Totul o să fie bine.
- Libby! - Pune arma jos, te rog.
Libby?
- Lasă arma jos, te rog. - Libby!
- Fugiți! - Tată!
Nu eu sunt vinovat...
Nu le-am omorât eu.
Salut, Peter Ward.
Jack...
Ce-ar fi să lași arma aia jos? Să putem discuta civilizat.
Peter!
- Jack, tu le-ai omorât! - Tu trebuia să mori!
Încetează!
Adu cloroformul! Acum!
Ce simplu ar fi trebuit să fie...
Am intrat în altă casă. A fost o greșeală.
Să-i coborâm în pivniță.
M-am săturat de prostiile tale! M-au chinuit timp de cinci ani!
Ucigaș de copii!
Să mergem!
- N-o să primești niciodată banii. - Banii lui Chloe sunt și ai mei.
Mi-ai furat totul: banii, casa copilul...
Acum, că s-a întors Ward... îmi mai încerc o dată norocul.
Peter...
Peter!
Trezește-te, Peter!
Nenorocitule!
Peter...
Totul e-n regulă. O să fie bine.
- Te simți bine? - Da...
- Chloe! - Mamă!
Scumpa mea...
Peter, nu...
Libby!
Ce faci? Pleacă de-aici!
Nu vreau să te pierd.
Știu, dar... Trebuie să pleci.
- Să fiți cuminți. - Te iubim, tati.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
- O să-ți fiu mereu alături. - Știu...
Dar tu știi asta.
- Mai e cineva înăuntru? - Nu.
- Vă simțiți bine? - Da.
Cea mai vândută carte la nivel național PETER WARD
CASA DE VIS